-- 4 -‑

dílo korunuje. Počal tudy po druhé. Nejprvé pěstoval chorál. Po něm rokální skladby slohu přechodního. A když tou měrou sbor pěvecký znenáhla zasvětil se v ducha vážné a důstojné hudby kostelní, nyní na novo zahájil bývalou činnost v oboru staré hudby kostelní — rokem Palestriuským. A poněvadž mši ,Aeterua Christi munera" zasvětila se před lety činnost reformační vůbec, nyní tou milou, trojnásobně milou, poněvadž prvorozenou a nejstarší skladbou, na které lpělo tolik potu a práce, kolik vnady a krásy v nf jest k na-lezení, počal se rok hudební Palestrinovi výhradně vénovaný.
Ta nyní svědomitě zvelebovala a zdokonalovala se. Věta za větou probírala se. 17rema bylo nejprvé vynalezeno. Ukázalo se, kterak v rozmanitých hlasech mile se střídá, aby hlas, na něhož připadá, k patřičné platnosti je přivedl a nepřemrštěným vynikáním nad ostatní hlasy, kterG okolo hlavního co poubé ozdoby a ornamenty se ovíjely, jako větvičky a haluze kolem pně révového se vinou. Tím stálým ustupováním a vystupováním sily a jemnosti, světla a stínu, skladba každému členu sboru stávala se srozumitelnou a průzračnou. Když sbor zpívající s rozumem a rozvahou interpretuje, poslouchající myšlénliy jasně vyjadřené snáze pochopuje. Dobře vyjádřený ,eantus firmus" jest skutečně pevnou a viditelnou kostrou, kolem níž přirozeně se usazují svaly a maso v jednotné, souladné tělo, zpívajícím i poslouchajícím průzračnG.
Pravým pojmutím bývá skladba jinak mrtvá náležitě o~izována; mocně proudícím životem zůstává ustavičně novou a zajímavou, k neustálé pozornosti vybízející a vždy novou vnadu plodící. Zpívající sbor vniká čím dále, tím hloub v podstatu struktury a konstrukce samé. Není mrtvým nástrojem, ale každý zpěvák stává se živým fccktorena, společně tvořicfm na živém, překrásném díle uměleekém. Mrtvé dílo, které druhdy zrodilo se v hlavě a duši nadané a Bohem osvícené, nyní pak pouze v notách zaznamenané se zachovalo, slaví vzkříšeuí své pokaždé, kdykolivčk sejdou se zpěváci, kteří dovedou v tajemných znaménkách čísti a s nimi spojovati výraz a život, jež znaménkami naznačiti nelze. Každý ze Spoluúčinkujících ví, který právě hlas jest

hlavnim, a který vedlejším zda-li jest hlas
jeho části konstruktivnf, neb pouze delforativní a přizpůsobuje vedle vlastního soudu stále spoluúčinkování své, aby ze svorného všech zpívajících přičiněni vzešlo živé dilo umělecké, které by se přibližovalo ideálu, jaký ve štastné chvíli nadšeni nebeského zjevilo se umělci od Boha povolanému.
Yelenutné vysvětleni a poznáni tuto uvedené není sboru pěveckému bez požehnaného nžitku z jiné ještě stránky. Jednotlivé hlasy dle nutných zákonů z podstaty skladby se vy-vinující, brzy slaběji, brzy silněji zpívající, ustavičně se kontrolují vzájemným způsobem, poněvadž bez ustáni nuceny jsou jedny druhé poslouchati. A poslouchajíce a stále se kontrolujíce pozorně sledují pravidelný vývin a vnadný postup umělecké skladby a bohaté polyfonie, jasné pochopování myšlenek hudebních plodí pak jim radost velmi ušlechtilou a způsobuje oblibu na skladbách starých mistrů. Každý jednotlivec jest sám pro sebe stálým dozorcem všech ostatních, dobře poznávaje, zpívala-li se ta neb ona věta správně, čili nesprávně. Nastává-li po přednesu přestávka, slyšíš okamžitě kritiku : „Tenor to zase pěkně vyváděl ! Ten neb onen hlas nezasadil dosti určitě ; zpíval nezřetelně a nejasně. At N. N. dává po druhé lépe pozor! a t, d.” Podobná autokritika jest nejvydatnější pomůckou napomáhající, aby sbor stále pokračoval a se zdokonaloval. Jednotlivé hlasy se vynasnažují, aby za ostatními nepokulhávaly, poněvadž by neušly pichlavým poznámkám od ostatních členů. Ve sboru pěveckém není žádného pardónu. Kdo s ostatními krok nedodržuje, ostudě neujde. At dává pozor! Zůstává terčem ué-li šípů, tedy jistě špendlíků tak dlouho, dokud se nepolepší. Chvalitebná řevnivost jest ustavičnou pobídkou tak užitečnou, že posléze všechny hlasy zpívají a přednášejí správně. A jako vedle zásluhy sami se haní, tak vedle zásluhy opětně sami se chválí. Dnes nám to nešlo. Nebylo možno rozezpívati se. Bylo to mrtvé." A jindy zase s očima zářícíma : „Ale že jsme dnes hezky zpívali? Pochvalte nás alespoň jednou !” —
Tak průzračně nutno znáti práci thematickou. Zl)ívajícímu dlužno zizáti lconstritkci i architektoniku skluclLy polyf' nicicé. (Yakr.)
Lehne

Z dieeése Xrálovéli.raďecké,

Z Ústi nad orlici;
Jako na mtloká jiných místech, zpívaly se i u nás při mši písně : „Bože před Tvou yolebvosti,” „Pospěšme Boha vzj-vat” jako ,

„Před Tebou se klaufine"), „0 jak velký jsi Ty Pane” (v pátek), „Matko Boží neslycháno” (v sobotu), „Zde v skroušenosti padáme” (v ne-děli). Po celý advent zpívala se „Z nebe po-sel vycbází”, v době vánoční bPoslouchejte