Vychází vždy	Jen fi-aukované listy
5. každého měsíce.		přijímají se.
Rukopisy redakci za‑
Předplatné,
C E C I LI E,
slané nevracejí se.
jež činí	Dopisy, týkající se
poštovní zásilkou	CaSOp1S	redakce, bucftež za‑
na celý rok r. m. zl. 2,	sílány franco
na půl lota	„ 1, pro katolickou hudbu	O u ;Ferdinandu Lehnerovi
íi ímá pouze na	vKarlíně, č. 234.
P'j	je-	v Čechách, na Moravě a ve ~osvjtn ezsku.
dnuztěchtodvou dob	Reklamace zasílány
administrace	Majitel, vydavatel a redaktor:	bucl'tež do expedice
v Praze, růžová ulice v Karlíně, číslo 234.	E R D I N AN D ~.	E H N E R.	č. 5, 7I.
Císlo 4.	V Praze, dne 5. dubna 1876.	Ročník III.
Obsah: Zákonodárství církevní o hře na varhany. Přednáška Edm. Langera v katolické besedě v Praze
2. února. (Dokončeni.) — Pěstováni zpěvu církevního. Arcidiecése Pražská: Výbor húdebni sekce při akademii
křeséanské. Ze semináře Pražského. (Dokončení.)	Z diecése Litoměřické: Z Bezna. — Z diecése Budějo‑
vické: Z Tábora. (Dokončeni.) — Z diecése Brněnské: Z Brna. —Hudební příloha čís. 4‑
Zákonodárství církevní o hře na varhany.
(Přednáška E d m. L a n g e r a v katolické besedě v Praze dne 2. února.)
(Dokončení.)

Jako obsahu, vytknula Církev hranice také f o r m é při hraní na varhany ; vykázala místo, kterak varhanám při službách Božích účastniti se dopouštf. Procházíme-li ustanoveni „Ceremonialu”, shledáváme, že až k dobám, v nichž původ vzalo ,Ceremoniale”, tedy v stoletích předcházejících, po-užívalo se varhan zejmena a především k m e z i h r á m. Na to poukazují výrazy : „interponere organum” v č. 7. uvedené kapitoly, „non est intermiscendum organum” v č. 10, a podobná místa. Mimochodem budiž poukázáno při této příležitosti na n e-s m y s l n ý obyčej nyní již včtšinou se ztrácející, vedle něhož při písni obecné meziher se užívá po každé řádce, čímž smysl neustále se ruší a násilné trhá. — Bedlivě sluší uvážiti, že Církev dopouštějíc varhanám mezi-her, zavedla je ku s k rá c e n í a nikoli ku prodloužení b o h o s l u ž b y. V „Ceremoniale” předpokládá se totiž za první účel hry na varhany, aby jisté částky zpěvu bohoslužebného nahradily se hrou na varhany, jest-li že slova, která slyšána býti mají, alespoň se recituji. Z čehož následuje, že na k r át k é věty při hraní varhan zvláštni důraz se klade, ač se také příležitost naskytuje, kde vét delšfch se užívá.
„Ceremoniale” zná také př e d e h r u „praeludium”, na varhany, úvod na bohoslužbu neb na jednotlivé částky. Např. když biskup do chrámu vstupuje a na služby Boží

se připravuje (n. 3.), neb před početím slavných hodinek aneb neš por (n. 5). Rovněž jest „Ceremonialu” známa dohra na var-hany, ,postludium", na př. když biskup se vzdaluje (ň. 5.) neb na konec mše vůbec, „in fine Missae” (n. 9.). Ve veškerých případech uvedených jest patrnč úkolem hry na varhany — předeher, meziher i doher — a tudy též přechodů z jednoho oddělení do druhého, aby patřičnou náladu duš e v n í plodily, připravovaly a udržovaly. Zpěvem, který jasná slova vyjadřuje přiměřeným nápěvem, mají se buditi jasné myšlénky i tehdáž, když jednotlivým slovům se nerozumí, poněvadž pouhá skutečnost, že totiž zpěváci artikulovanými hlasy zpívajf a tudy myšlenky vyslovují, přirozenou měrou již ku přemyšlovánf pobáda. IIrou na varhany nelze ovšem vysloviti tak jasné myšlenky, za to však náladu připraviti, z niž jasné myšlenky se vyvinuji, aneb celá řada myšlenek v trvanlivé rozpoložení mysle pře-měňuje se. V tom obledu má hra na var-hany příbuzenství především s chorálním zpěvem, — s n e u m a m i vůbec a zejmena s těmi, které se přivěšují na Alleluja po Graduálu, s one"mi totiž včtami, v nichž u na konci Alleluja vydržuje se na celé řadé not. Jako tuto v pouhém výdechu tonů lidského hlasu, proudí se také při hře na varhany jistá nálada duševní bohoslužbě při-měřená. Proto odporoučelo by se také var‑
4